Det er en gammel historie om en far som hadde to sønner.
Da han fikk vite at det ble borgerkrig,
sendte han den ene til nordstatene og den andre til sørstatene.
Hvis han hadde en sønn på hver side,
var det større sjanse for at en av dem overlevde.
Når du kjemper et slag hjemme, er ofrene naboer...
...venner, familie.
Og du er helt alene.
Du må gjøre noe for meg.
Jeg sa jo at jeg skulle gjøre det. Men sorter det først.
Ikke klesvask. Det er noe gøy.
Du må ta en aneurisme på sykehuset.
- Jeg har permisjon. - Ikke nå lenger.
- Nei. - Vær så snill. Kom.
Det er en søt liten nonne som trenger åpen hjertekirurgi,
men hun må fjerne en aneurisme i hjernen først. Kjempetrist.
- Stakkars søster Agnes. - Slutt å "nonne" meg.
Nonnedetaljen var litt mye. Men vær så snill.
Kom igjen, jeg trenger deg. Du er best.
Ikke si at du ikke savner operasjonsstua.
Et lite klipp, og det vil føles godt.
Ett lite klipp. Inn og ut.
Jeg passer på at Owen ikke ser deg. Jeg lover.
Gi meg ti minutter.
- God morgen. Fint å ha deg tilbake. - Takk.
Da jeg var sjef...
Midlertidig sjef.
...tok jeg meg friheten til å oppdatere alle assistentlege-rapportene,
avdelingsbudsjett, utstyrsordre, så...
- Jeg skulle gjøre det. - Selvfølgelig,
jeg tenkte bare at man fyller bensin når man har lånt bilen.
Du stjal bilen.
Vær så god.
Se hvem som er tilbake.
Jeg trodde du ville vare lenger. Du ga deg fort.
- Jeg ga meg ikke. - Du er jo her?
Sjefen sparket ikke Minnick.
Dr. Webber ba meg komme tilbake. Jeg ga meg ikke.
Hvis du sier det, så.
Kan du ikke bare bli sammen med ham?
- Jeg vil ikke være sammen med ham. - På grunn av Maggie? Hun klarer seg.
- Jeg vil ikke være sammen med ham. - Ok. Men jo, du vil.
Nei.
- Er det greit mellom oss? - Om det er "greit"?
Jeg vil ikke ha problemer med pasientene.
Så er det greit? Å jobbe sammen?
- Det er greit. - Jeg måtte spørre. Det er jo barn.
- Det er greit. - Ok, bra.
- Madrassene? - Ja.
Du må bytte alle madrassene på alle vaktrommene. Det er uakseptabelt.
Han har rett.
Madrassene er klumpete og skjeve, med null ryggstøtte.
Kirurgene våre trenger god hvile,
- ikke ryggskader. - Det er notert.
Du kan si til dr. Webber at hvis han vil sove godt,
kan han komme hjem og sove ved siden av sin brud.
Jeg skal tenke på det.
- Nye madrasser! - Går det bra?
Nei. Jeg har vondt i ryggen.
Og så er det jo supert at vi krangler foran alle andre.
Så det er ille?
Ja, så lenge Minnick er her, forblir det ille.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre, kanskje bare gi meg.
Nei, det er uaktuelt. Alle er på din side.
Alle var på min side.
Jo lenger Minnick er her, jo flere liker henne...
Jeg er på din side. Men du...
Kan du ikke bo hos meg? Jeg har et gjesterom med god madrass.
Det går fint.
Takk for støtten, Arizona. Du er en god venn.
Vi taper. Alle elsker Minnick.
Nei. Hvem sa det?
- Og Meredith. - Jeg støttet ham og ble suspendert.
- Du er tilbake. Du ga deg. - Fordi han ba meg om det!
Det ser ikke sånn ut! Du har svekket posisjonen vår.
Vi har ikke noen posisjon hvis han ber oss om å gi oss.
- Hun har rett. - Minnick er ikke problemet.
Problemet er at det er et bra program, og alle vet det.
- Skal dere bare svikte ham? - Nei.
- Jeg skal kjempe for ham. - Hvordan?
Det er ikke bare moren min som heter Avery her.
Ser ut som fistelen lukket seg selv likevel.
Rekonstruksjon er unødvendig.
Bra. Jeg håpet jeg slapp å kalle inn Jackson.
Fremdeles vanskelig hjemme?
Jeg vet ikke om jeg kan bli lenger. Men jeg vil. Det har vært...
så enkelt med Harriet, men...
Alt er så mye verre enn det behøver for tiden. Jeg vet.
- Ja. Og... - Og hva?
Det er flaut, å bli degradert.
Du ble ikke degradert.
Fra sjef til assistentlege? Ser sånn ut.
April. En tittel er bare så bra som personen som har fortjent den.
Grey er god, men når hun var borte, så valgte de deg.
- Jeg vet det... - Gjør du?
Så oppfør deg sånn.
Er det mynt, blir det Leo.
- Vi venter til vi vet at det går bra. - Gi deg, da.
Vi ble enige om mynt og kron.
Jeg oppdaget en bilyd på undersøkelsen.
Ville bare gi beskjed.
Jeg sjekker. Hent et pulsoksymeter.
Gutten vår trenger et navn.
Absolutt før skolealder, men kanskje før vi drar herfra, så...
Mynt, han er Leo, kron, August.
- Hvorfor skal mitt forslag være kron? - Greit. Mynt, så blir det August.
- Mynt? - Da blir det August.
- Oksygenmetningen er litt under normalen. - Vi tar noen prøver og ringer kardio.
Er alt i orden?
Han har en bilyd på hjertet. Vi må ta noen prøver.
Jeg gir dere beskjed så fort vi vet noe.
- Hva heter han? - Gus.
Gus.
Har du et øyeblikk?
- Jeg er opptatt. Kan det vente? - Det gjelder Minnick-problemet.
Hvilket problem? Hun er flink.
Du skjønner hva jeg mener, mamma.
Folk har slitt helt siden du hentet henne.
- Bailey hentet henne. - Fordi du ba om det.
Siden jeg er talsmann for Avery stiftelsen...
Hva sa du?
Jeg er stiftelsens representant i styret.
En stilling du ga meg, som jeg måtte ta.
Ja, og du klaget hele tiden.
Og så tok jeg den.
Så det er jeg som er Avery her. Jeg taler for stiftelsen.
Stiftelsen holder oppsyn, vi veileder.
- Vi blander oss ikke inn i politikken. - Hvordan kan du si det?
Du startet dette da du jaget Richard Webber.
Og det er helt uakseptabelt.
Jeg tar beslutningene heretter.
Jeg går til styret,
Richard skal tilbake, og Minnick skal ut.
Jeg går over hodet på deg.
Han har aldri vært interessert i stiftelsen.
Jeg vet det. Han har aldri forstått rollen vår.
Med 77 sykehus over hele landet, og 43 klinikker.
For ikke å nevne Worldwide Health Initiative.
Noen har gjort hjemmeleksa si.
Jeg har vært nysgjerrig.
Eller kanskje du liker å være sjef.
Jeg var god i den jobben.
Jeg liker det administrative, planlegging.
Meredith liker det ikke.
Du må se Chicagosenteret.
De gjør ting på en helt annen måte. Vi burde dra.
Absolutt. Jeg vil gjerne se hvordan de jobber.
Jeg vil at de skal se hvordan du jobber.
Det vil jeg gjerne. Takk.
Traumerom 1.
- Hva har vi? - Kalkunkoker-uhell.
Propantanken eksploderte. Småbiter overalt.
Familien er lettere skadd, han fikk de største skadene.
Tredje- og fjerdegrads forbrenning på hals og venstre side
helt til perineum.
- Venstre fot mangler hud. - En, to, tre.
Sutursett og bandasjer.
Sjekk gasbindet.
Tarmen er ute.
Jeg må undersøke skaden i perineum.
- Ring plastikk. - Ok.
Han har helt klart HLHS.
- Sett ham på PGE. - Prøvene har kommet.
Ok, Gus. Vi sjekker prøvesvarene.
- Det ble Gus? - Hvorfor så ikke fødselslegen dette?
Han må på transplantasjonslisten umiddelbart.
Nei, vi gjør en Norwood.
Nei. Han har mitralklaffsvikt.
Jeg tror ikke et spedbarn kan overleve et slikt inngrep.
Han kan ikke vente på et nyfødt donorhjerte.
Han er stabil nå. Han tåler en Norwood.
- Hva gjør vi? - Foreldrene får panikk,
vi må snakke med dem.
- Hvor er pappa? - Få se på deg.
Det går fint, Pammy.
Forloveden din friterte faren vår. Det går ikke fint!
- Er dette fra en kalkungryte? - Det er det eneste jeg kan lage.
Jeg ville gjøre noe spesielt.
Uforglemmelig, mener du? Som "da du drepte faren min"?
- Pam! Det var ikke med vilje! - Rodney, pappas fot smeltet bort!
- Du har ikke øyenbryn! - Jeg er så lei for det.
- Jeg vet det. - Armen din er forbrent.
- Du må lære deg å skifte bandasje. - Jeg vil hjelpe. Hva kan jeg gjøre?
Dra tilbake i tid da jeg sa at "frityrkoker er teit", og hør etter!
Hvordan går det med pappa?
- Unnskyld, Pam. - Slutt å snakke.
Det kommer noen og bandasjerer. Jeg sjekker status.
Det er store hevelser.
Henter du et fiberskop?
Skaden går dypt. Blæren er ødelagt.
Han må på operasjonsstuen.
Nei, du kan fikse blæra senere.
Jeg må gjøre en eks-lap og rense opp litt.
Jeg ser ikke stemmebåndene.
- Få prøve. - Nei, jeg har det.
Ring operasjonsstuen og be dem legge pasienten
i litotomi-stilling for undersøkelse av perineum.
Si at vi trenger utstyr til perkutan nefrostomi og muligens urostomi.
Tynntarmen henger ut av magen. Hva mener du med urostomi?
Senen er eksponert her. Han trenger hud.
- Nei, det kan vente. - Jeg mener bare...
Jeg vet det!
Mer krangling. Herlig.
- Sa du noe, Warren? - Jeg skal booke en operasjonsstue.
Fort deg, da.
- Kom igjen. - Fort deg.
Søster Agnes kan skrives ut. Det gikk strålende. Inn og ut, null problem.
- Godt å være tilbake? - Ja.
Tilbake på jobb.
Jeg har ikke lyst til å se Owen.
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Du kunne jo si "Hei, Owen."
Beklager. Når du er klar. Jeg dømmer ikke.
Sjekker du gangen så jeg kommer meg ut?
Selvfølgelig.
Det er klart. Fort deg.
Det heter hypoplastisk venstre hjertesyndrom.
Den venstre siden av hjertet til Gus er underutviklet,
så det klarer ikke å levere oksygenert blod til resten av kroppen.
- Hva gjør vi nå? - Må han opereres?
Vi har to muligheter. Hjertetransplantasjon,
eller åpen hjertekirurgi for å rekonstruere hjertet,
en såkalt Norwood. Det er det vi ønsker.
Jeg mener at vi burde vurdere å vente på hjertetransplantasjon.
Jeg er redd den lille fyren ikke er sterk nok
til å tåle flere inngrep.
- Flere inngrep? - Ja, Norwood er det første
av tre inngrep som vil bli utført
de tre første årene, i motsetning til kun én ved transplantasjon.
Men med et hjerte som Gus sitt, kan ventetiden bli for lang.
Og han må gå på medisiner hele livet.
Flere inngrep ender ofte i en transplantasjon uansett.
I Gus sitt tilfelle har vi litt tid før symptomene blir uutholdelige.
Jeg vil ikke ta den risken.
Han sier at Gus ikke overlever ditt valg...
- Norwood. Jeg tror han gjør det. - Men han er hjertekirurg.
Jeg opererer spedbarn hele tiden.
Jeg har sett flere slike saker, de går veldig bra.
Jeg vil heller være sikker,
enn å vente på en donor som kanskje er for sen.
Sier dere at...
Bare si hva vi skal gjøre!
Barnet mitt dør, og jeg vet ikke hva jeg skal gjøre. Dere forvirrer oss.
Hva skal vi gjøre?
Jeg synes vi skal
- transplantere. - Norwood.
Vi har litt tid, sa dere?
For pokker, da! De er overveldet. De har akkurat fått barn.
- De skal ikke høre detaljene? - Ikke at vi krangler.
Du skulle ha hørt på meg først.
Det er min pasient.
En god kandidat for Norwood.
Jeg er ikke enig.
Men ikke hvis de bruker lang tid på å bestemme seg.
Gi beskjed når de er klare.
Ring UNOS. Sett gutten på transplantasjonslisten.
Karev er gira på Norwood operasjonen.
Det er ikke han som bestemmer. Det er foreldrene.
Og jeg vil ikke miste et hjerte bare fordi vi ventet.
Sett ham på listen.
Ikke si noe til Karev.
- Det er ikke bare blæren som er i fare. - Derfor må...
Pasienten er klar.
- Nei. Vi venter med bløtvevsskadene. - Det er et åpent brudd.
- Det er en selvfølge... - Ikke med en sånn skade.
Vi må utsette rekonstruksjonen.
Vi må gjøre det nå...
Vi må undersøke...
- før vevet hovner. - Hør her.
Webber og Kepner sjekker såret
mens Avery vurderer brannskadene.
Den andre Avery kan gjøre perineumvurderingen,
og deretter ser vi hva som må gjøres.
Minnick sa at vi burde finne ut av det sammen.
Det kan funke, Warren. Takk.
- Hva? - Du hadde rett om Riggs.
- Hva mener du? - Han er en sleiping.
- Det sa jeg ikke. - Han fikk en mor til å gråte.
Barnet hennes er på sykehus. Da blir det lett tårer.
Han tror han kan alt.
Jeg er barnelegen, jeg kan ting.
Hadde han bare hørt etter. Han er en sleiping som du sa.
Det har jeg aldri sagt.
Det er alt vi vet for øyeblikket.
Herregud, du er tilbake!
Jeg er så glad!
Dr. Minnicks metode er super, men jeg vil gjøre det med deg.
- Egentlig så... Edwards... - Vent litt...
Er du anti-Minnick? Ikke vær det.
- Stephanie. - Hva?
- Jeg er ikke her. Du har ikke sett meg. - Å.
Kan du gå gjennom akutten og se om Owen er der?
- Nei. - Takk.
Jeg sa nei. Jeg må jobbe.
Jeg vil ikke bli dratt inn i ekteskapet deres igjen.
Grenser, vet du.
- Ja, selvfølgelig. - Beklager.
Kom tilbake, ok? Ha, det.
- Hei. - Hei, du.
Hvor stor er ovnen din?
Hvordan skal jeg svare på det?
Jeg vil lage piroger til deg, men ovnen min suger.
Høres godt ut. Hva er det?
- Noe jeg er flink til. - Ok.
Jeg trenger ikke å bli. Bare... piroger.
Når du har smakt dem, vil du ikke ha noen andres.
Jeg aner ikke hva du sa, men jeg vil høre mer.
- Vi sees klokka åtte. - Ok.
- Jeg tar med alt. - Ok.
Vi deler segmentet
og gjør klar for kolostomi.
Jeg tror vi kan reparere tarmen her.
Kepner, du leder ikke avdelingen.
- La meg gjøre jobben. - Det er hun som leder denne.
Hun kom med pasienten. Hennes avdeling, hennes pasient.
Tretti Vicryl for tarmanastomose.
Jeg sjekket kalenderen i forhold til Chicago.
Jeg er opptatt de to første ukene,
men helgen rundt den 25. kan funke.
- Høres bra ut. - Det er en båttur som viser arkitekturen.
Den har jeg tatt. Høres kjedelig ut, men er faktisk ganske spennende.
- Hva skjer? - Helgen den 25. er jeg bortreist,
så du har Harriet.
- Skal dere på ferie? - Det er ikke ferie.
Dere skal på båttur, mamma.
Dere må ta den båtturen. Den er...
Vi skal til traumesenteret.
Traumesenteret? Hvorfor det?
Er vårt traumesenter det neste som skal kuttes?
Jeg har skaffet Hamilton billetter.
- Hurra! - Skal dere se Hamilton uten meg?
Jeg sulter i hjel.
Jeg har operert på en kreftpasient i syv timer.
Gjett hvem som fikk dissekere tumoren?
Nettopp. Meg.
Hva er det? Er det noe?
Nei, da.
Det er bare...
Det er to overleger som ønsker forskjellig behandling,
og de har gitt meg forskjellige instruksjoner...
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Du tar det rette valget. Det gjør du alltid.
Jeg må gå.
Trafikkskade på vei inn.
- Trafikkulykke? - Ingen hjelm.
GGCS på fire. Intubert på ulykkesstedet. Åpent kraniebrudd.
- Var han ved bevissthet? - Nei?
Unormal positur, kall på nevro.
Nevrologen er her.
Kom igjen!
Minnicks metode lærer opp assistentlegene raskere.
Raskere er ikke bedre. Da blir det snarveier.
Det gjør jeg ikke.
- Mener du. - Vet du hva?
Det er ingen som syr sting slik som meg. Vet du hvorfor?
Mark Sloan tok seg tid til å lære meg det.
Jeg fulgte nøye med og lærte av ham,
på samme måte som kirurger har lært av dr. Webber.
Lært hans kunst. Er de dagene talte?
Dr. Webber utvikler kunstnere. Dr. Minnick utvikler roboter.
Sutur.
Det var galt å hente dr. Minnick.
Den avgjørelsen ble tatt av Bailey, ikke sant, Warren?
Hold meg utenfor.
Selv om Minnicks program er bra,
er måten dere innførte metoden på respektløs overfor sykehuset,
og spesielt for dr. Webber.
- Det er greit, Jackson. - Mener du at dette er bra ledelse, mamma?
Bra for moralen?
Hvis du ikke hadde startet et kupp, kunne du kanskje ha lyttet.
- Koagulopati. - Saks.
Du kan ingenting om ledelse.
- Å, ja. Du fikk jo en ny lakei. - Seriøst...
Hva vil du lære av moren min?
Å få et helt sykehus imot deg?
Hold opp, Jackson!
Du sier at du er en Avery, men det er du ikke. Ikke på den måten.
En tittel betyr ikke noe. Det er personen bak som teller.
Ja, jeg tok din fars navn, men det er hva jeg gjorde som betyr noe.
Du...
Du er en fantastisk kirurg.
Vi kan ikke gjøre mer nå.
Vi legger ham på intensiven,
og fortsetter i morgen. Enig?
- Ja. Vi er ferdige. - Dette funker ikke.
Stingene kontrollerer blødningen, men han har et åpent kraniebrudd her.
- Negativ ultralyd. - Pupillene er trege.
Jeg visste ikke at du var tilbake.
Det er ingen andre synlige skader. Jeg må se bildene.
Skulle bare hente noe greier.
- Greier? - Greier.
Jeg handlet. Trengte tanntråd og husket at jeg hadde masse her.
Så kom han her. Positiv Babinski.
- Tanntråd. - Får ikke sove uten.
Jeg vet det.
Prøvene har kommet. Bildene er ferdig.
Takk. Kall på nevro, er du grei.
Hvorfor det? Det går fint.
Dette blir utfordrende, og hvis du egentlig ikke er på jobb...
Slutt, Owen. Edwards, vis meg kraniebruddet.
Jeg har vært fastlåst i hele dag på en sak med kona mi.
Og Jackson. Og April.
- Uff, da. - Ja.
Så jeg vil gjerne takke ja til tilbudet ditt likevel, og bo hos deg.
Litt hyggelig selskap og en god natts søvn.
- Ok. I kveld? - Hvis tilbudet står?
Jeg har en date, men jeg kan avlyse.
- Nei, ikke gjør det. - Jo, da. Hør her.
Vi har akkurat avtalt.
Jeg burde ikke uansett.
- Jeg avlyser. - Nei, kommer ikke på tale.
- Kos deg. - Sikker?
Ja. Jeg har en pasient på vippen. Jeg burde nok bli her.
Gi meg litt sladder i morgen.
- Er du her fortsatt? - Fortsatt?
Jeg fikk en pasient.
Ok. Det går bra med søster Agnes.
Bildene ser fine ut.
- Takk. - Takk for at du kom i morges.
Ikke noe problem. Takk, Pierce.
Har du vært her siden i morges?
Se, bildene er her.
Første dagen tilbake på jobb, og du blir hele natta. Ambisiøst.
UTSTYR
- Hva skjer? - Hvorfor er du en dust?
- Hva? - Alex sa at du var en dust.
- Han sladret, selvfølgelig. - La meg være tydelig.
Hvis du vil komme noen vei med meg, skal du ikke krangle med Alex.
Ikke motsi ham foran pasientene,
og ikke behandle ham som en idiot.
"Komme noen vei med deg." Du innrømmer det.
- Innrømmer hva? - Det er en vei.
Ikke bytt tema. Jeg snakker om Alex.
Karev er sur fordi jeg kan gi et sykt barn et mirakel.
Han gir det plaster.
Kanskje han vil være på den trygge siden. Men jeg bryr meg ikke.
- Hvorfor ikke? - Fordi jeg har rett.
Jeg vil ikke rettferdiggjøre... Glem det.
- Hvor skal du? Vi er midt i en samtale. - Nei. Jeg er ferdig.
- Skal du bare gå? - Du har rett. Jeg er en dust.
Når han begynte å dekompensere...
Vi valgte å ta en pause, gi ham tid til å hvile
og bli sterkere før vi fortsetter.
Herregud.
- Kan vi se ham? - Vi? Hvem er vi?
- Jim! - Jeg mente dere, selvsagt.
- Kan de se ham? - Det er ingen god idé.
Han er ikke ute av fare enda. Han trenger hvile,
så vi kan fortsette i morgen.
Dere må spise litt, og hvile selv.
Nei, vi går ingen steder.
Dere kan bli her, så kan jeg hente litt mat.
Mat? Skal du hente mat? Du?
Rodney...
Du burde kanskje gå.
Ja.
Jeg kommer tilbake senere,
- bare tekst meg... - Nei.
Jeg vet at du mener det godt, men faren min er...
Jeg kan ikke. Det er alt jeg tenker på når jeg ser på deg.
- Rodney... - Du burde gå.
Han har epiduralt hematom og diffus axonal skade.
Det er ikke sikkert det hjelper å operere. Men vi prøver selvsagt.
Har du jobbet? Med pasienter?
Nei.
Hadde du tenkt å komme til meg?
Nei.
Så du gjemmer deg.
- Er det første gang du er her? - Ja!
Jeg gjorde Maggie en tjeneste.
Pasienten er klar. Vi er klare.
Du burde dra.
- Vi gjør klar for operasjon. - Han er fortapt, du sa det selv.
Tilkall en annen kirurg, hvis du ikke vil. Jeg går inn.
Det finnes ingen tapte saker.
Jeg vet jeg er sen. Er det for sent?
Nei, det går fint. Jeg er klar.
Nei, du er trøtt.
- Hvorfor sier du det? - Du sov.
- Og jeg er trøtt. - Jeg er så trøtt.
Helt slått ut. Assistentlegene er bunnløse spørsmålstegn.
Det er søtt, men det tapper en for krefter.
Vi kan slappe av litt. Et lite øyeblikk.
- Bare et lite øyeblikk. - Ok.
- Så kjører vi. - Ett minutt.
Førtifem sekunder.
Herregud. Hallo?
- Ok, stue syv hvis den er ledig. - Hva skjer?
Gode nyheter. Ikke bli forbannet.
- Bare si det. - Vi har et hjerte til Endris' baby.
- Perfekt match. - Hvordan?
- Han står ikke på lista. - Jeg satt ham opp.
Uten å gi beskjed? Uten foreldrenes samtykke?
Visste du om dette?
- Hvis han ikke sto på lista... - Karev, dette er bra.
Vi må bare ha en litt klein samtale med foreldrene,
og så redder vi guttens liv.
Du er helt utrolig!
Jeg kan snakke med familien sammen med deg.
Vil du være gift med meg?
- Ja. - Hvorfor snakker du ikke med meg, da?
- Jeg er ikke klar. - For hva?
- Kampen. - Det behøver ikke være noen kamp.
Jo. Vi er på hver vår side.
Vi vil helt forskjellige ting.
Vi kan ikke begge få det som vi vil. Det må bli en kamp...
og en må vinne.
Eller ingen vinner.
Jeg snakker med familien.
Vent litt. Er det derfor du dro meg inn hit på denne tiden av døgnet?
Han gikk bak ryggen min. Han løy.
- Hva skjer. Er vi klare? - Vent litt.
Jeg stoler ikke på ham. Vil ikke ha ham i operasjonsstua.
- Hva? - Karev har lagt inn en klage på deg.
- Slutt, da! - Han sier at du har...
- Vi var bare uenige om behandlingen. - Han ville ha overlevd en Norwood.
Vi kan ikke drepe ham for å finne ut av det.
Du drepte en annen ved å få det hjertet hit. Gratulerer!
Det holder!
Den eneste kampen er for dette barnets liv.
Å fikse hjertet hans. Du vant den kampen.
Gjør slutt på krigen. Dere finner en måte
å jobbe sammen lenge nok til å sette hjertet på plass.
Forstått?
- Hva skjedde? - Blodtrykket falt.
Han ble kjørt hit for å finne blødningen. Klar med lap pads.
Der, ja.
- Beklager, jeg var her... - Nei, da. Bra jobbet, Warren.
- Bare fortsett. - Ser du blødningen?
Ja. Det er i mesenteriet.
DeBakeys. Skal jeg fortsette?
- Her. Jeg kan ta suget. - Sikker?
Pasienten er litt ustabil, vil ikke du gjøre dette?
Jeg tror Warren har kontroll.
Hvorfor er vi her, da?
Warren? Tar du dette?
Ja. Sutur.
Gasbind.
- Ringte du UNOS bak ryggen min? - Ja.
- Jeg trodde vi var enige. - Vi er det.
Du gikk bak ryggen min selv om...
Du sa det selv. Det er barn.
Hva var det?
- Unnskyld? - Du gir etter for den nye læremåten?
Jeg lærte opp en flink assistentlege. Det har jeg alltid gjort,
- lenge før Minnick. - Nei.
Det der inne var... annerledes.
Vi kan vinne dette, ok?
Jeg kan trekke i tråder. Jeg har en stemme.
Ikke gjør det. Det splitter deg og moren din.
Splitter oss? Hva med deg? Du er mannen hennes.
Tror du ikke dette skyver deg vekk?
- Du vet ingen ting om vårt forhold. - Og du kjenner ikke moren min.
Det er sånn hun holder på. Hun finner en svakhet og utnytter den.
Hun kjemper imot hele veien.
Vi ble forelsket da vi kjempet for dette sykehuset.
- Vi klarer oss. - Ja, men hun gir seg ikke.
Hun kjemper til hun vinner.
Uansett hva det koster. Ikke la henne gjøre det.
Faren deres er ute av operasjonsstuen.
Rekonvalesensen vil ta lang tid,
- men han vil bli bra. - Gudskjelov.
Dere kan bli med meg.
Hva gjør du?
Jim er glad i pappa.
- Tøyser du? - Det var et uhell.
- Hvilken vei? - Denne.
Hvordan kunne du gjøre det?
Mot en du bryr deg om?
Du må holde opp.
Jeg må vite det.
Om forretninger er viktigere for deg enn familie.
- Det handler ikke om familie. - Det gjør det vel!
Forretninger er forretninger, jeg forstår.
Må du sparke eller erstatte noen, så gjør det.
Men hvis noen du er glad i, så bare...
Betyr det ikke noe for deg?
Du og jeg er veldig forskjellige.
Og det er jeg veldig glad for!
Du har aldri vært interessert i driften.
- Det er greit. - Ja, det er greit,
for du har April nå.
Du har endelig fått den Averyen du ønsket at jeg var.
Nei!
Du har alltid vært deg selv og klart deg selv.
Ikke noe gjør meg mer stolt.
Ingen ting. Jeg er så glad for at du er den du er.
Det skulle jeg ønske du også var.
- Vi reddet barnet. - Unnskyld?
Barnet. Som Karev og jeg...
- Han lever. - Godt å høre.
Nå er det du som er dust.
For Alex hadde rett om deg.
Selvfølgelig. For alle skal alltid fortelle deg
- hva du skal mene om meg. - Jeg mener hva jeg vil.
Bra. Jeg vil ikke ha deres mening.
- Jeg bryr meg bare om hva du tenker. - Om deg? Masse rart.
Nei, nok tull og tøys.
Vet du hva jeg tenker?
Jeg tenker på deg.
Veldig mye. Jeg kan ikke slutte.
Jeg vil satse på dette.
Hvis du vil, vil jeg.
Så jeg spør rett ut.
Hva tenker du?
Ikke svar, forresten.
Ikke før du vet.
Og når du vet, kan du ringe meg.
Hvor mye er klokka? Sovnet vi?
Jeg vet ikke. Jeg føler meg uthvilt.
Herregud, det er nesten morgen.
Vi har tilbragt natten sammen.
Ja, vi har vel det.
Unnskyld.
Krig er ikke pent.
Du velger side, og forsvarer dem. Du angriper.
Du skader folk. Du blir skadet.
Hvordan gikk det i dag?
- Så ille som du trodde? - På en måte.
Vi må snakke sammen. Men...
Nei, dere må ikke det. Ikke i kveld.
Du skulle ikke vært her i dag. Kom.
Du kjemper og kjemper.
Til hvilken nytte?
Kom hjem.
Hva kjemper vi imot? Hva kjemper vi for?
Få deg en god natts søvn.
Jeg ville aldri komme mellom dere.
Deg og Jackson. Det ville jeg aldri.
Jeg vet det.
Når er tiden inne til å få slutt på alt tullet...
God natt.
...og bare...
overgi seg.
Det var en fæl halstumor.
- En bloc-reseksjon? - Kanskje.
Jeg har en pasient på Avery-sykehuset i Montana.
Jeg må kanskje dra dit på konsultasjon.
- Hm. - "Hm"?
Jeg skal til et Avery sykehus, og nå skal du til et Avery sykehus.
Seriøst? Det er ikke sånn.
Er du... misunnelig?
Misunnelig på at mor manipulerer deg? Nei.
Slutt, da.
Jeg er ingen marionett.
Jeg kan tenke selv. Jeg har egne meninger.
Å jobbe med moren din og stiftelsen gir meg masse muligheter.
Jeg skjønner at du aldri ønsket det, det er greit.
- Men hun ser noe i meg. - Jeg legger meg.
Hva er det med deg?
Ikke noe. La det være.
- Jackson, jeg... - Du har ikke noe med det!
God natt.